1.+Abbie+Morton

Den første industrielle revolusjonen Abbie Morton er 60 år. Da hun var ung jobbet hun som syerske, men nå har hun leddgikt og hun kan ikke jobbe lenger. Hun er enke og har én sønn som jobber på en tekstilfabrikk. Siden hun ikke kan jobbe er hun nødt til å gå på fattighuset, men stolt som hun er vil hun helst ikke gå dit. På grunn av de nye lovendringene blir det vanskeligere for henne å overleve.

20. april 1836 Kjære Dagbok Dagen i dag har vært som gjennomsnittet. Alle leddene har verket som om det skulle vært satans verk, jeg vet ikke hvor lenge jeg klarer å holde ut. Sønnen min er den eneste gleden i mitt liv, det han som forsørger meg, men lønnen strekker ikke til. Jeg vil ikke være en byrde for han og jeg burde gå på fattighuset, men jeg klarer ikke tanken på å leve på penger jeg ikke har fortjent. Kårene på arbeidshuset har også blitt mye verre etter lovendringen. Jeg håper at sønnen min kan få seg bedre arbeid sånn at han kan tjene mer penger og får muligheten til å stifte egen familie. Min eneste drøm er å få et glimt av mine barnebarn før jeg dør. Jeg er redd at jeg på fattighuset for å gi han muligheten til å skape seg en bedre framtid. Jeg vet at jeg har levd lenger enn det jeg kunne regne med, men jeg vil ikke gi opp livet mitt helt enda. Jeg vet ikke om jeg vil at å sulte i hjel på et fattighus skal være min skjebne. Men, jeg føler at det hadde vært det riktige for min sønns fremtid. Sønnen min er 37 år og jobber på tekstilfabrikken. Han har nettopp blitt kjent en jente som er 29 år. Ut ifra de historiene jeg har hørt om henne, virker hun som en hyggelig jente, men det må være noe galt siden hun ikke har blitt gift før. Som sagt kommer jeg ikke til å leve så mye lenger, men jeg vil i det minste få se en lys framtid for sønnen min.